Nej, kom nu. Vi går nu. Det lovede du.
- Jeg får dig til at kunne lide naturen. - Den kan ikke lide mig.
- Luften er aldrig så frisk i New York. - Godt, så siger vi det.
Skal vi tage tilbage? Til huset, ikke til byen.
Har han tænkt sig...
Hvad?
Tom! Tom!
Tom!
Han trækker ikke vejret.
Jeg ringer efter nogen. Bliv her, så sørger jeg for det.
Træk vejret.
- Jeg tror, at det skal sys. - Det er ikke nødvendigt. Bare sæt...
- Lærer de ikke psykiatere den slags? - Du aner ikke, hvad de lærer psykiatere.
Sæt det på.
Av! Jeg laver sjov, det gjorde ikke ondt.
Har du det godt?
Ja. Jeg er bare...
- Jeg tænker på den unge mand. - Ja, det var på et hængende hår.
- Du satte livet på spil for en fremmed. - Jeg havde jo intet valg.
Du... Hvis jeg ikke havde været så fantastisk en svømmer-
- var jeg ikke hoppet i, men det er jeg, og jeg klarede mig jo.
Tak.
Det, du gjorde, var utroligt modigt. Jeg blev bare bange.
Det ved jeg godt.
- Jeg går på renseriet med den. - Det er hans. Redderne tog nok fejl.
Jeg havde tænkt mig at tage forbi... Du, det går nok. Det går nok.
Hej, Mary.
Vi skulle til at indlægge en dr. Seymour, før jeg bemærkede det. Ian Wilkinson.
- Har I undersøgt ham? - Han havde Temazepam i blodet. Ti stykker.
Hej. Jeg tænkte, at du savnede denne.
Det var mig, som trak dig op af vandet. Min kone blev ret rystet.
Dr. Seymour?
Det er mig.
- Danny? Danny Miller? - Ja.
Undskyld, jeg vidste ikke, at du var kommet ud.
De var ret stille om det.
Og Ian?
Ian var fængselsinspektørens fornavn, Wilkinson var præstens efternavn.
- Nu er det mig. - Er det ti, tolv år siden sidst?
- Det føles som dobbelt så længe. - Naturligvis.
- Undskyld, det her er... - For vildt, ikke?
Det giver en noget at tænke over.
Præsten sagde, at tilfældet er sprækken i menneskets sager, hvor Gud kommer ind.
Ja, det kunne han have sagt.
Du, jeg skal i gang med arbejdet, så...
Efter omstændighederne ser du ud til at have det godt.
Ja, efter omstændighederne.
Pas godt på dig selv.
Min mor er en so. Hun tror ikke på, at han voldtog mig.
Hun sagde, at jeg fandt på det. Rend mig i røven. Får han en betinget dom på to år?
Hun giver mig skylden og dræber min hund. Hun dræbte fandeme min hund!
Derfor skar jeg i soen. Så kun hun fandeme lære det.
Så er det nok, mrs Demers. Advokaten og psykiateren bedes træde frem.
Dr. Seymour.
Nå, hvad mener I?
Jeg er så træt af den sag. "Min hund, min hund, min hund."
- Tror du, at moderens fyr voldtog hende? - Og brød sin betingede dom?
- Børn plejer at myrde af en årsag. - Ikke her i kvarteret. Jeg giver.
- Ian Wilkinson. - Er han en af dine?
Ja, og du gjorde en god gerning.
- Havde du tænkt dig at fortælle mig det? - Det ved du, at jeg ikke kunne.
Ved politiet, at det er ham?
Han var deprimeret og tog en svømmetur.
- En svømmetur? Angie, Danny er... - Han hedder Ian Wilkinson nu, okay?
- Hvornår begyndte vi på det? - Vi gør det en gang imellem.
Han var en usædvanlig, men skadet ung mand.
Intelligent. Han har en chance, hvis vi holder politiet og pressen udenfor.
- Han tror, at du kan hjælpe ham. - Det går ikke.
Du må ikke fortælle nogen om dette, ikke engang din kone.
Drik ud, Tom. Det har du fortjent. Vandet var dybt.
Jeg skal tilbage til retten og se ud, som om jeg arbejder.
Tænk over det.
- Så er du tilbage på torsdag? - Nej, jeg vikarierer for Bob i weekenden.
Du arbejder mindre, så vi har brug for pengene. Du burde komme der noget mere.
I denne weekend? Er der premiere eller sådan noget?
Jeg skal skrive om børnemishandling, og jeg har ikke lyttet til båndet endnu.
- Nej, det er bare et godt tidspunkt. - Jeg har forstået.
Jeg hader at tale om det på den måde: med kalendere og termometre.
Nej, jeg vil gerne. Det vil jeg virkelig.
Hvad det end kræver, og hvor mange gange det end kræver, så er jeg på.
Jeg forsøger at blive færdig en af de nærmeste dage og kommer derned, i orden?
Jeg kører dig derned. Vi standser ved et pensionat og går lige til sagen.
Stop. Det går nok. Bliv færdig med det, du skal, og forsøg at komme derned.
Du er smuk, ved du godt det?
Nicole mangler ikke bare samvittighed. Mange børn med problemer...
Så er spørgsmålet, hvordan man skelner mellem adgang...
Danny? Hvad bestiller du her?
Hej. Jeg var i nærheden, og du glemte dit brev på sygehuset forleden dag.
Din adresse står på det. Hørte du ikke dørklokken?
- Det så vigtigt ud, som en regning. - Tak.
- Du ser bedre ud. Hvordan går det? - Da jeg kom ud, sov jeg som en død.
Godt. Tak for brevet, jeg skal arbejde videre.
Hvad?
Du er den eneste, som jeg kan tale med om det, der skete.
Må jeg komme indenfor?
Ja. Naturligvis. Sæt dig ned.
Jeg kan give dig navnet på en anden, som kan hjælpe dig. Hvad gør du?
Vær venlig ikke at ryge herinde.
En anden, siger du?
Jeg er kniven, som er blevet smidt i havet. Det er Sigmund Freud, doktor.
Det ved jeg, men du er ikke i den kategori. Sluk cigaretten, tak.
- Du skal bare vide, at... Kan vi... - Nej. Jeg er ikke din terapeut.
Undskyld. Kors i hytten.
De dømte mig for en forbrydelse, som jeg ikke havde begået, og du...
Du afsagde dybest set dommen.
Kan du hjælpe mig på fode igen?
Jeg gav dem min vurdering, ikke andet.
Du ved, at jeg er uskyldig. Det må du da være klar over.
Nej, det er jeg ikke, og jeg vil have, at du forlader mit hjem nu. Forstået?
Nu.
Hvad fanden?
Hvad i helvede?
Hej, Louis... Der fik jeg dig.
Helt ærligt? Godt gået.
Vi ses, Louis.
- Hej, mor! - Jeg er herinde.
Forsøgte Louis at tale med dig?
Han kommer herind i sine pauser og taler om fortiden. Det er ret deprimerende.
- Snart ansætter jeg en mexicaner. - Mor...
- Hvor er min svigerdatter? - I New York.
- Før tog manden på forretningsrejse. - Begynd nu ikke igen.
Selvom kvinderne gjorde alt arbejdet.
Vent lidt, hvad har du gjort med håndleddet?
Jeg faldt og slog mig. Jeg kan ikke blive til aftensmad, skal jeg lave noget?
For guds skyld, jeg kan klare mig selv. Men tak, fordi du handlede for mig.
- Jeg elsker dig. - Godt, min søn. Hej, hej.
Mit råd er at tænke mindre og knalde mere. Se på mig, jeg har fire børn.
- Dem fik jeg ikke af at tænke. - Og tre koner.
Du ser mere fraværende og gnaven ud, end du plejer.
Husker du Danny Miller? Jeg har mødt ham. Han er ude, under et andet navn.
Han er vel ikke din patient? Skriv dog om ham i stedet.
Den kan du sælge så nemt som ingenting. Intet er mere uhyggeligt end sandheden.
Det var for sjov, for Guds skyld. Tal ikke med ham uanset hvad.
- Det er fortid, lad det blive der. - Han sagde, at mit vidnesbyrd dømte ham.
Er det ikke at stramme den lidt?
Han var jo ikke ligefrem nogen engel.
Men det generer mig. Han var min sidste sag på den side.
Jeg tænker på ham. Det gik måske for hurtigt. Vi var måske for hårde ved ham.
Han erkendte, at han var der, lagde puden over hendes ansigt og tog på hende.
Han havde ikke den gamle dames hud under neglene. Der var intet afgørende bevis.
- Hans fingeraftryk var over hele lokalet. - Tag det nu roligt, din bisse.
Fortsætter vi sådan, må jeg kræve salær.
- Og hønsene? - Jeg vil ikke høre om hønsene.
Sagen er, at du gjorde det rigtige. Det gjorde du.
Der er altid ubesvarede spørgsmål.
Jeg har et til dig. Tror du virkelig, at han "løb ind i" dig, eller fandt han dig?
- Han sagde, at det var et tilfælde. - Som om noget var tilfældigt.
- Sig til, hvis du mangler et skydevåben. - Hvad er der i vejen med dig?
Gudskelov findes der stadig journalister, som ser sådan ud.
- Er det dig, skat? - Det er Angela.
- Ange? Hvad nu? - Ian.
Ian Wilkinson tog til Morgan Hamilton-fængslet og ville fængsles.
Han forsøgte at sætte sig fast til en vagt med håndjern. De vil indlægge ham.
Det burde de måske også.
De indlægger ham, med mindre hans tilsynsværge eller terapeut henter ham.
- Ja, men jeg er ikke hans terapeut. - Det sagde han ellers til dem.
Jeg kan ikke tage derover i nat. Vil du ikke nok hjælpe mig?
- Så... Det må være din spøg. - Du er en del af det, uanset hvad.
Jeg lægger på nu.
Pis.
Kør ind til siden, jeg skal pisse.
Ja, godt så.
- Undskyld, er alt vel? - Ja, det er det.
Ved du hvad? Giv mig et hvæs.
- Jeg troede, at du måske var stukket af. - Ja, muligvis.
Kan du huske vores sidste samtale? Den sidste før retssagen?
Jeg slog armene om dig, og du så på mig.
Du så på mig og gik din vej. Jeg hørte ikke fra dig eller så dig igen.
Jeg var elleve år gammel, Tom.
Ja, men nu er du ude. Du er her.
Gør mig en tjeneste, og åbn vinduet.
Ingen rygning på mit kontor, forstået? Aldrig nogensinde.
Jeg begyndte at brænde fingerspidserne i fængslet.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg gør det.
Der er rent herinde, meget stiligt. Det minder om et hotel.
Trygt og rart.
Intet, der forstyrrer.
Intet, der forstyrrer?
Var det derfor, du forsøgte at blive fængslet igen i nat?
Ja, og jeg sprang i floden for at afkøle mig.
- Tager du stadigvæk Temazepam? - Ja, 20 milligram.
- Hvor bor du? Har du et arbejde? - I lystbådehavnen.
- Bor der andre derhjemme? Din mor? - Hun er død.
- Det gør mig ondt. - Jeg måtte besøge hende med håndjern på.
Håndjernene tog livet af min mor-
- og min far var der ikke engang, da hun døde.
Han bor i Norwich i et narcissistisk koma, som han kalder en bar.
Han besøgte mig på Windsor og lod, som om jeg var på en fin kostskole.
Men når de overfører en til fængslet...
Når man fylder 18, ved man, at livet er forbi.
Jeg vidste ikke, at du havnede i fængsel.
- Ikke lyve, dr. Seymour. - Jeg lyver ikke. Det er ikke mundlort.
Det giver mig sgu ikke livet tilbage. Jeg gjorde det ikke!
- Jeg gjorde det ikke, og det ved du! - De tekniske beviser var overbevisende.
Tiden er gået.
WINDSOR UNGDOMSFÆNGSEL
KAT KENNEDY SAMMEN MED LAUREN SEYMOUR
Du ved, du kunne godt åbne øjnene, mens vi gør det.
- Du godeste, undskyld, jeg... - Bogen er arbejde. Dette bør være sjovt.
Det ved jeg, du har ret.
- Du skulle være kommet derned. - Ja, det var et godt tidspunkt at prøve.
Nej, nej. Fordi det kunne være sjovt.
Der er sjovt i New York. Der er overskyet i New London.
Stop lige en halv. Vent lidt.
Jeg bliver måske bare jaloux, når jeg ser dig med alle de unge kunstnere.
En jaloux Thomas Seymour? Det kan jeg lide.
Åh!
- Er alt vel? - Jeg har tankemylder. Læg dig ind, og sov.
- Du? Flytter du et maleri ud ad gangen? - Hun har en udstilling.
Vi løb ind i hinanden på Pete's ved floden. Det er Ian, kan du huske ham?
Ja, naturligvis.
Hvordan har du det, Ian?
Han overvejer at søge ind på nogle skoler. Jeg sagde, at vi kan ringe lidt rundt.
Ja, det lyder godt. Hvad er det med en udstilling?
Bob har aflyst i sidste øjeblik, så jeg stiller op med noget.
- Er det ikke godt? - Det er en udstilling på fakultetet.
Det lyder virkelig godt, jeg kommer helt klart derned og ser den.
- Jeg kører Ian hjem efter hans natarbejde. - Nej, jeg gør det.
- Skal du ikke i retten i dag? - Jo, men jeg sætter ham af på vejen.
- Jeg skal tilbage til byen, det er vildt. - Ja, det er det.
Jeg drikker helst af en rigtig kop.
Der arbejder og drikker jeg.
- Ingen børn, altså? - Nej.
Sommetider undrer det mig, hvorfor mine forældre fik mig. Hvad var de ude efter?
Så vil din far slet ikke se dig?
Min far vil slette mig. Han ville egentlig aldrig mødes med mig.
Han gjorde garagen til et værksted og satte lås på døren.
Han sidder bare derinde og taler om Falluja.
Han fortalte, at han skød hul i en kinesers bryst-
- og så gled han ned ad væggen som en rød spytklat.
Min far elskede at gå på jagt. Jeg hadede det.
Engang, jeg var måske seks år-
- kørte han ind til vejkanten, tog en pistol og skød seks rådyr på et øjeblik.
Som om vi lå i baghold.
Jeg stod lige ved siden af ham. De er så smukke på tæt hold.
Han tvang mig til at skyde en i hovedet, så den holdt op med at rejse sig.
Det skyldtes muligvis adrenalinen, men jeg kunne ikke holde op med at græde.
Jeg havde blodstænk i hele hovedet. Min far så det og blev rasende.
Bare fortsæt ligeud.
Jeg har læst, at vi kun anvender ti procent af hjernen. Tænker du på det?
Ja, det gør jeg faktisk.
Det er som at købe et jakkesæt, der er for stort.
Som om den kommer til at passe en skønne dag.
- Hvad tror du, at de 90 procent består af? - Det ved jeg ikke.
Jeg tror, at det er noget dyrisk.
Uden den lillebitte del er vi bare dyr.
Som når vi sover, eller jeg var i floden. Ingen tanker, kun noget dyrisk.
- Genoplivede du mig med hjertemassage? - Ja.
Var det ikke din kone?
- Hvorfor spørger du om det? - Jeg er bare nysgerrig.
Din kone er en rar dame. Hun er sød, du har været heldig.
Hun er lækker. Undskyld. Jeg bor i skuret dér.
Hej, smukke. Sæt poserne ned, så bærer jeg dem op.
Du er en prins, Ian.
Hold op med at komme hjem til mig, forstået?
Jeg vil gerne hjælpe dig, men holder du ikke op, er vi færdige.
- De sårer mig, dr. Seymour. - Er det forstået?
Tak, søde.
De har overtrådt Deres prøveløsladelse. De har ret til en advokat.
Har De ikke råd til en advokat, vil retten beskikke Dem en forsvarer.
- Han forsøgte at voldtage sin niece. - Du havde ret med hensyn til ham.
- Har Nicky kendskab til det? - Muligvis. Hun sidder heldigvis i fængsel.
Tænk, at jeg siger det så ofte for tiden.
Hvad med Ian? Har du talt med ham?
- Du bad mig om at hente ham, ikke? - Jo. Og tak.
Og sidenhen?
- Hvad er der? - Har han sagt noget om mig?
For vi har talt sammen hver aften.
Dybe samtaler.
På det seneste har han været afmålt. Næsten fjern.
- Jeg har måske sagt noget forkert. - Angela, du er hans tilsynsværge.
- Hvordan kom han ud? - Windsors rektor gik i brechen for ham.
Hun krævede nogle tjenester, og det gjorde jeg også.
- Han har altså ikke nævnt mig? - Se på mig, Angela. Hvad foregår der?
- Hvad mener du? - Han er et stykke arbejde, din sag.
Jeg er urolig. Han er en god knægt.
- Hvordan kan du være så sikker på det? - Hvor mange af den slags ser vi hver dag?
Denne knægt er noget særligt.
- Han har måske en chance. Tager jeg fejl? - Jeg ved det ikke. Hvad skal jeg tro?
Ung mand fra Connecticut tiltalt for mord på ældre kvinde.
Han tvang mig til at holde en høne. Da han kom tilbage, altså.
Han var anderledes. Uhyggelig. Han bandt mine hænder fast til den-
- og huggede hovedet af den. Jeg holdt den, mens den rystede.
Så begyndte blodet at flyde.
Og du forstod, at det var forkert?
Du er tryg her, Danny. Det forstår du godt, ikke?
- Mrs Green? - Ja. Kom ind, dr. Seymour.
- De ser bedre ud end i Deres bog. - Nej tak.
- Tak, fordi jeg må komme med kort varsel. - Jeg ved ikke, hvad jeg kan fortælle.
- Behandler De Danny? - Ja. Ja, det gør jeg.
- De underviste ham her på Windsor? - Han var en af mine dygtigste elever.
Intet er bedre end at fodre en hjerne, som suger alt til sig og beder om mere.
- Hvor gammel var han dengang? - Tretten og fjorten.
Var der andet ved ham dengang-
-som De lagde mærke til?
Han fik folk til at tro, at de hjalp ham, til de blev trætte af det.
Eller endnu værre. Tre personaler, for at være helt præcis.
Min mand bebrejder stadig sig selv.
- For det, han gjorde mod barnet. - Ja, det var frygteligt.
- Jeg ved, at det er svært at tale om. - Jeg giver mr McDonald skylden.
Jeg vil stadig undskylde Danny.
Den anden dreng var en af den slags, som altid forvoldte problemer.
Men Danny...
Han stak drengen ned. Han gik tværs over lokalet og stak ham ned.
Gudskelov overlevede barnet. Men min mand blev sønderknust.
Men jeg klandrer Angus, forstår De.
- Fordi han lod det ske? - Han ville have, at det skulle ske.
Angus McDonald kom her som lærer.
Men han tvang Danny til at skrive forfærdelige ting om det, som var sket.
Angus involverede sig for meget.
- Fortsæt. - Jeg har vist sagt tilstrækkeligt.
Dette er Toms mobiltelefonsvarer. Læg en besked, så ringer jeg tilbage.
Jeg er vred på dig, selvom jeg ikke vil. Du burde være her.
Jeg burde ikke lægge denne besked, men det går godt, virkelig godt.
Manden fra The Times er her.
Hun er fuld af løgn. Hvorfor tror du ikke på mig?
- Hun sagde, at du stak en dreng ned. - Du aner ikke, hvad jeg blev tvunget til.
Hvad de kaldte mig. Hvad de gjorde mod mig.
- Og Angus? - Han er et svin, en stalker og bøsse.
- Pis. Du hader mig. Hvorfor? - Det gør jeg ikke. Hold op.
- Jeg vil vide, hvad der skete på Windsor. - Du tror stadig, at jeg myrdede hende.
Det gjorde jeg ikke. Det var ikke mig. Det var en anden, jeg ved ikke hvem.
Jeg skal på arbejde! Jeg troede, at du skulle hjælpe mig.
Vil du falde ned? Fald ned. Fald ned, Danny!
Danny, Danny, Danny.
De tilhørte mig, jeg ved ikke længere, hvem de tilhører. Lortebord!
Vil du fortælle, hvad der egentlig skete på Windsor?
Hvorfor? Så du kan lade, som om det interesserer dig?
Vent lidt. Danny!
Fandens også.
Angie.
- Vent. Jeg giver en omgang. - Tom...
- Kom nu. Sæt dig ned. Tag et glas med mig. - Et glas.
Nå, har du hørt fra vores dreng?
Han er hjemme hos mig. På sofaen.
Jeg ved ikke, hvad du har sagt, men han forsøger at komme på fode.
Det hjælper ham ikke at grave i hans fortid. Ikke på den måde.
At gennemgå det igen og igen, Tommy? Hold nu op.
- Sket er sket, lad det blive i fortiden. - Det handler ikke om det.
Hvad sagde han til dig? Hvad sagde han?
Hvis du ikke er til nogen hjælp, er du til skade.
Tak for genstanden.
Sig det ikke. Sig ikke det ord: "arbejde".
- Nej, men jeg... - Hvad sagde jeg lige? Nej, jeg tager den.
- Hvorfor alle de nye kufferter? - Fik du ikke min besked?
Hele beskeden?
- Colin Waters. Colin Waters-galleriet. - Ja, Colin Waters. Storartet.
- Ved du, hvem Colin Waters er? - Mener du det? Selvfølgelig gør jeg det.
Han findes ikke, men det kalder nogle fyre sig. De har et galleri i Bushwick.
De vil give mig en udstilling, og de har et atelier ovenpå, hvor jeg kan arbejde.
I Brooklyn?
Ved du, hvor svært det er at få sin egen udstilling?
Nej, det ved jeg ikke. Det er gode nyheder, skat. Tillykke. Jeg mener det.
Åh nej. De kom før mig.
Jeg skal have mine værker og andre ting med derned.
Du skulle have hørt beskeden.
Hej. Det er Tom. Min mand, Tom.
Hej, hvordan går det?
- Lænestolen? - Jeg har brug for et sted at sidde, ikke?
Der er kun et tekøkken lige nu. Der er helt tomt.
Det føles, som om du flytter.
Kun hvis du ikke følger med mig.
Tom. Byen. Et værelse.
Lidt som da vi mødte hinanden og ikke forlod din lejlighed i en måned.
Udstillingen er først til juni, over en måned. Hvorfor ryster du på hovedet?
Ryster jeg på hovedet?
Din bog begynder at påvirke dig, alle historierne om børn.
Du har ret. Det er en utrolig chance for dig.
Jeg er så træt. Put mig, så er du sød.
Jeg vil til bageren og købe muffins til dem på galleriet. Du ved, dem vi elsker.
- Hvem var det? - Ian. Skørt, ikke?
- Hvad ville han? - Jeg blev alt for distraheret af ham.
- Hvad fanden skal det betyde? - Hvad er der med dig?
Hvad er der med dig? Kan du ikke omgås nogen på din egen alder?
Rend mig. Helt ærligt.
Mine damer og herrer, tog 179 klokken 20.17...
Vent, Lauren. Undskyld.
Jeg har meget at tænke på for tiden, og jeg tror, at bogen påvirker mig.
Det tærer på mig at skrive om børnene hele dagen. Det er, som om jeg mister...
Tom. Tiden er inde.
- Til hvad? - Alt. Gode ting. Alt det, vi har talt om.
Tom?
- Tom? - Ja, jeg ved godt, at du har ret.
Vi ses om et par dage.
Hun er god nok, selvom hun er kunstner. Du burde tage derned og besøge hende.
- Det er kompliceret, mor. - Religion og politik er komplicerede.
- Og far? - Kompliceret. Men ikke jeg, jeg var nem.
Har du set, hvem der arbejder derude?
Du husker vel Neil? Det er lille Neil Bridges.
I drenge plejede at plage den stakkel.
- Hvad bestiller han her? - Han havde brug for et job.
- Det var det mindste, jeg kunne gøre. - Jeg kan stadig høre ham græde og skrige.
Jeg ved ikke, hvem som hoppede i efter ham. Det var ikke en af os to.
Det var min far, som hoppede i.
- Tænker du på, hvad der var sket, hvis... - Nej, ikke rigtigt.
- Hvad har I for noget te? - Sort, grøn, chai, mynte, Earl Grey.
Men ikke noget med koffein, vel? Hej.
- Ian? Hej. - Hvad laver du i byen?
- Det er fint med en urtete. - Jeg giver.
- Hvad laver du i byen? - Jeg har været til jobsamtale.
- Nå, det var godt. - Ja.
- Tak. - Sikke et sammentræf. Hvor vildt.
Ja, netop. Folk skal se mine værker, ellers havde jeg ikke malet dem.
Jeg havde glemt, hvor støjende her er. Undskyld, du har et løst øjenvippehår.
Godt. Må jeg så puste på det? Tak.
Før var jeg vild med enkaustik. Jeg vil genindføre det.
Man bruger bivoks og harpiks på lærredet. Det giver dybde. Man kan smelte det.
- Jeg er nødt til at sige, at... - Ja?
Det er lige meget.
Hvad? Det må du ikke gøre.
Du er utroligt inspirerende.
Du får mig til at føle, at alt er muligt.
Jeg betaler.
Dr. Seymour er meget heldig.
Ja.
- Hård nat? - Jeg mødte nogle gamle venner.
- Og Lauren? - Hun er i New York. Hvad ville du?
Ians far ved, at han er ude. Han ringede til fængslet og spurgte til sin søn.
Har han ringet til dig? Jeg er bange for, at han forsøger at finde Ian.
- Boede han ikke hos dig? - Han flyttede hjem igen, men er der ikke.
Han er ikke på arbejde. Han forsømte vores møde i dag. Det er aldrig sket før.
- Hvem er Angus McDonald? - Har han fortalt om det?
For fanden. Der er altid knivstikkerier i ungdomsfængsler. Blæs det ikke op.
- Han har vel ikke opsøgt Angus? - Jeg ved ikke, hvor han er.
Jeg holder øje med Angus. Han er på skolen. En skidt person.
Eleverne kommer og går. Han er altid to genstande fra sine perverse tanker.
- Dit bidrag til sagen... - Du skal ikke analysere mig.
- Tænk på dit eget bidrag. - Han er nok ikke den, du vil have.
Hvem er det? Tænk på, hvem du vil have, at han er.
- Jeg vil ikke have noget som helst. - Gør mig en tjeneste. Hører du fra ham...
Hold ham tilbage. Få ham til at blive. Gør intet, før jeg kommer.
- Hej. Dr. Seymour? - Ja.
Professor McDonald er derinde. Første besøg?
Jeg har forelæst på skolen et par gange.
- Jeremy? - Ja. Er der stadig kaffe?
Den er kold. Han kan lide kaffen kold.
Dr. Seymour. Værsgo at sætte Dem.
Tænk ikke på ham, han har været oppe hele natten.
Nå. Danny Miller altså.
- Ja. - Hvor er han? Ved De det?
Faktisk ikke.
Alle vil vide, hvor Danny er. Eller er det, hvem Danny er?
Angus har læst Deres første bog.
De har et meget optimistisk syn på deres fag-
- bare ikke når det gælder Danny. Hvad vil De egentlig vide?
Hvordan førte et forfatterkursus til et knivdrama?
Hvis jeg fortæller det, giver De ham så min adresse?
Vil De gerne have det?
Som terapeut bør De vide, at Danny ikke er offeret.
Han kan være en forførende ung mand, og...
Jeg ved ikke, hvad han har sagt, men intet skete imellem os. Intet fysisk.
Efter alt det, jeg gjorde for ham, er det mig, som bliver anklaget.
De ved, hvad han er i stand til. Han skrev om Dem igen og igen.
Danny er begavet med et enormt talent. En god forfatter, men et sort hul.
Man bliver draget. Han tiltrækker folk. Jeremy!
Novellen, som Danny skrev hos mig, og undskyld ordspillet-
- men han så mig i øjnene, gik tværs gennem lokalet og viste mig dens styrke.
Men sagen er den, at han tilsyneladende nød det.
- Danny nød selve handlingen. - Røvhullet lod, som om han var min ven.
- Vær ikke alene med ham. - Det bekymrer mig ikke.
Heldigt for Dem.
Dr. Seymour. Hej.
Undskyld. Jeg ved, at det virker kikset, men vil De signere Deres bog?
Ja da, hop ind.
- Der er koldt udenfor. - Den har jeg ikke set i et stykke tid.
Jeg er begyndt at læse den. Jeg kan virkelig godt lide den.
De historier, som børnene bilder sig ind, er vel mere for de voksnes skyld?
- Måske for begges skyld. Hvad hed du? - Rowena.
Jeg så din forelæsning på skolen. Du var virkelig god.
- Ange? - Vi har et problem.
- Har du hørt fra Danny? - Nej, hvorfor?
Dannys far har ringet til mig privat. Han ved, hvor Danny er.
Jeg ved ikke, hvad han vil. Kan du tale med ham, før han gør noget dumt?
Han er ustabil. Jeg har sporet telefonen til Norwich.
- Har du en adresse? - Jeg ringer tilbage.
Følger du efter mig, dit svin? Tror du ikke, at jeg lægger mærke til det?
- Jeg ved, hvem du er, dr. Seymour. - Jeg vil tale om din søn.
Min søn er umulig, en skændsel. Han skal bag tremmer igen.
- Du har åbenbart forsøgt at kontakte ham. - Det er vist dig, som har haft kontakt.
Af alle røvhuller burde du forstå, at det var godt, at han sad i fængsel.
- Han er løsladt, og vi vil hjælpe ham. - Han skal stoppes, forstået?
Forstår du ikke, hvor svært det er for en far at sige den slags om sin søn?
Ved du hvad? Skrid, for fanden. Du er lige som alle de andre blødsødne fjolser.
Du har ingen anelse om, hvad du har med at gøre.
Hej. Undskyld, skat. Jeg savner dig.
Vent lidt, jeg kan ikke høre dig. Jeg skruer lige ned.
Hvor er du? Hos dine forældre?
- Nej, hos os. Jeg savnede også dig. - Jeg er på vej hjem nu.
- Hvor længe varer det? Vi laver mad. - Ja, hvem er der?
- Ian. Vi kørte hjem fra byen sammen. - Han skal ikke være hjemme hos os.
Har du aldrig brugt en kniv før? Grønsagerne skærer ikke sig selv.
- Lauren, jeg mener det. Hør efter. - Smuglytter du til mine private samtaler?
- Lauren, gå ind i et andet værelse nu. - Sæt musik på, som ikke giver hovedpine.
- Vi venter med maden, til du kommer. - Nej, Lauren! Lauren!
Kom så. Kom så!
Kør!
Lauren? Lauren. Hørte du ikke, at jeg ringede?
- Og hej til dig. - Hvad fanden har du gang i?
- Undskyld, vi fik bare lidt mad. - Tag det roligt.
- Forlad mit hjem med det samme. Nu. - Det er i orden. Okay.
Tak for en dejlig middag.
- Hvorfor taler du sådan til ham? - Du ved intet om ham.
Danny. Blev vi ikke enige om, at du ikke skulle komme hjem til mig mere?
Har du set nyhederne? En gammel mand er blevet myrdet i Danbury.
Det var to børn, som gjorde det.
- Alt gentager sig, ikke sandt? - Har du talt med din far?
Hvorfor skulle jeg gøre det? Har du talt med ham?
Pis, de burer mig inde igen. De tager røven på mig igen.
Du har ingen anelse om, hvem han er.
Og det har du? Han er ikke en psykiatrisk diagnose, han er et barn.
Hold dig væk fra ham. Bare stol på mig, forstået?
- Hold dig fra ham. - Godt. Så siger vi det.
Jeg skal være færdig med det her.
Må vi tale med Dem, dr. Seymour?
Vi vil gerne have en kommentar til sagen om de to unge i Danbury.
De er ikke mine klienter. Jeg er ikke inddraget i sagen.
Nej, men de har løsladt Daniel Miller, som myrdede Elisabeth Parks for tolv år siden.
- Han var Deres patient. - Jeg udtaler mig ikke om klienter.
De var taget til North Fork, fordi whitewater rafting var på mode.
Hvad bestiller jeg i North Fork, hvor laksen vandrer?
Husk, hvor vi er nået til, så fortsætter vi bagefter.
Fortalte du din journalistveninde, at han var løsladt? Gjorde du det?
Hun vidste det allerede. Jeg bekræftede det bare.
Hans far fortæller om det til alle, som gider lytte. Tom. Tommy.
Troede du virkelig, at det aldrig ville vende tilbage?
Bare fordi vi låste ham inde, bliver han ikke bag lås og slå for evigt.
Jeg skal tilbage til mit møde.
Hvis du vil tage en drink-
- og glemme, at vi blev inddraget i dette lort, så ring til mig-
- men slap af. Hun kører sin historie i aften eller i morgen.
Så er det overstået. Det, vi kan regne med, er mennesker.
Og deres manglende evne til at følge op og ringe langtidshukommelse.
Så slap af, for helvede.
Danny. Du, jeg og Angela skal mødes og lægge en plan.
Vi kan forsøge at ordne det sammen, så ring til mig.
Jeg skal nok få tid.
Jeg gik over til Lizzie for at fodre kattene. Killingerne.
Vi skal fodre killingerne.
Min mor var hjemme, og min far var draget i krig igen.
- Er du træt, Danny? - Nej. Jeg kunne godt lide Lizzie.
Hun så ikke så godt. Hun havde stær i øjnene.
Da jeg kom derover, var hun der ikke, så jeg gik ovenpå.
Hun havde et pulver. Damepudder.
- Det lugtede af blomster og klistrede. - Hvad skete der så?
Da hørte jeg hende. Hun kom ind og gik op ad trappen.
Jeg løb for at komme forbi hende, men hun blokerede vejen for mig.
Så sparkede jeg hende omkuld.
Hun spjættede og sagde lyde. Så tog jeg en pude fra stolen. En Bostonpude.
Jeg lagde den over hendes ansigt for at få hende til at holde op.
Hun blev ved med at sparke og sparke.
Hvordan føltes det?
Som en høne med afhugget hoved.
- Hvorfor gik du tilbage? - Jeg ved det ikke.
- Du vidste jo, at det var forkert? - Jeg ved det ikke.
- Dine fingre og negle var rene. - Jeg ved ikke, hvem den dreng er.
- Slap af. Fortæl, hvad der skete. - Det er skide lige meget!
- Du tror mig alligevel ikke. - Det gør ingen, hvis du ikke tager ansvar.
Hvad så med dit ansvar?
Undskyld, at jeg tog det.
Det var forkert. Hun er vældig rar.
Giv dem tilbage til min far. Jeg vil ikke have dem længere.
Du, Danny? For din egen sikkerheds skyld må du hellere ringe til Angela.
Danny!
Jeg har lige fundet ham på mit kontor. Han er lige gået.
- Hvorfor holdt du ham ikke tilbage? - Han brød ind. Han har stjålet fra mig.
Han er hverken min sag eller min patient!
Vi ved ikke, hvor Daniel Miller bor nu, men vi har talt med hans far.
Jeg fatter ikke, at han er løsladt.
Sidst jeg hørte noget, var han et sted i Connecticut, vistnok New London.
Løsladte ungdomsforbrydere er i vælten efter de seneste voldsforbrydelser.
- Jeg går i seng. - Godt. Jeg kommer om lidt.
- Har du det helt godt? - Ja. Hvad med dig?
Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke, om jeg har det godt.
- Hvorfor fortalte du ikke, at det var ham? - Fordi det er over 12 år siden.
Jeg ville ikke have, at det skulle påvirke dig eller os.
Knægten har brug for hjælp.
Jeg ved ikke, om jeg kan hjælpe ham.
- Hvad sagde du? - De burede ham inde.
Fordi jeg troede, at han var et dårligt menneske.
- Tror du stadigvæk det? - Jeg ved snart ikke. Det er problemet.
- Jeg ville bare beskytte dig. - Nej, du ville beskytte dig selv.
Ved du hvad?
Ting er gode eller dårlige.
Med mennesker er det ikke altid lige så nemt.
Jeg tager tilbage til byen i et stykke tid. Du ved, hvor jeg er.
Er du sikker? Foretag dig intet, før jeg når frem.
Hvor langt væk er du? Jeg tager derhen, før han gør noget ved sig selv.
Danny.
Hendes niece boede her et stykke tid, har jeg hørt.
Danny, de burer dig inde for det våben.
Det er muligt.
Men det er sindssygt. Jeg kan ikke lukke øjnene uden at se hendes ansigt.
På hovedet, lige der. Hun stirrer på mig. Om de så brændte hele hytten ned...
- Hvad med at give mig våbnet? - Nej.
Jeg troede, at min far ville dukke op først. Søg, og udslet.
Mr Miller. Det var det, som han kunne.
Lille Danny Miller kom jævnligt tilbage hertil-
-for hver gang troede han...
...troede jeg-
-at Lizzie ville komme gående.
For at fodre sine katte. "På højkant", som min mor sagde.
Som om intet af det var sket. Hverken Lizzie eller min mor.
Jeg ved ikke, om jeg har sagt dette før, men...
Da jeg var barn, skubbede jeg og nogle kammerater en dreng i vandet-
-og så på, indtil han næsten druknede.
Så du på? Det er dit største problem: Du kan lide at se på.
Du er en turist. Sådan gør de rige.
- Min far reddede ham fra at drukne. - Du hoppede i og reddede mig.
Vi kunde have gået ned sammen, men du reddede mig, dr. Seymour.
Har jeg fortalt om drukningen før?
Vidste du, at det var mig i floden? Det tror jeg ikke.
Du kan lide at se på, indtil du ikke længere gør det.
Folk som mig har intet valg. Hvorfor hjalp du mig ikke?
- Det troede jeg, at jeg gjorde. - Lad være med at lyve!
Åbn den, og tag den op. Ellers myrder jeg dig og mig selv med.
- Gør det! Nu! Gør det! Åbn den! - Godt, jeg skal nok!
Tag den op. Tag den op!
Hold den.
Hvorfor gør du det her?
Danny.
Du skal ikke gøre det. Du skal ikke gøre det.
Luk øjnene.
- Luk øjnene. - Du skal ikke gøre det.
Sådan er det at mærke noget. Det er ikke at se på, men at mærke det.
Var det dét, som du var bange for? Følelsen af, at nogen kan lide følelsen?
Hvorfor? Fordi vi er mordere?
Vi er allesammen mordere.
Men det er noget helt andet at kunne lide det.
- Kunne du lide følelsen? - Nej. Nej, det kunne jeg ikke.
Heller ikke jeg.
Jeg sparkede til hende.
Hun faldt og begyndte at ryste, og...
Om forladelse.
- Om forladelse! - Det skal nok gå.
Det skal nok gå.
Det er min far. Han ved, hvor jeg er.
Godt. Det skal nok ordne sig alt sammen. Gå ovenpå, og hold dig væk.
Væk fra bilen! Jeg er dødtræt af jer røvhuller!
- Lad ham være! - Hvem mon fortalte mig, at han var her?
Tror du, at jeg lyver?
Lyver jeg?
Han kan narre dig, men ikke mig.
Det er historierne.
De historier, som børnene fortæller sig selv efter hændelsen eller handlingen.
Vi vil hverken straffe eller anklage dem-
- men hjælpe dem med at genfortælle deres historier på en måde, som giver dem håb-
-muligheder og en fremtid.
For hvis man ikke tror, at et barn har en fremtid, hvad skal man så tro på?
Undskyld, men udnytter De ikke de børn, som De forsøger at hjælpe?
Den eneste, han udnytter her, er sig selv.
Tag dig ikke af hende. Hun blev taget for at sælge stoffer.
- Det er det, som hun er kendt for her. - Rend mig i røven.
- En god ven? - Det troede jeg.
Jeg så avisannoncen.
Dette er virkelig spændende, men...
- Du nævnte mig ikke i bogen. - Nej, ikke i denne bog.
Et kapitel er ikke nok til dig. Du fortjener din egen bog.
- Portland, hvad? - Ja, jeg studerer. Som en million andre.
Det minder om fængslet, men der er piger.
- Har du det godt med fortiden og nutiden? - Ja, jeg ser fremad.
- Der er du jo. - Hej, skat.
- Rowena. - Ja, jo...
Du ser ud til at have det godt. Jeg blev forflyttet samtidig med Danny.
Undskyld, jeg gik glip af forelæsningen. Fortalte du om din fortælling?
- Nej, det gjorde han ikke. - Han er ellers meget begavet.
Den bliver udgivet i et blad. Den er både god og mærkelig.
Den handler om en dreng, som køber legetøjssoldater, fremstillet i Kina.
Godt, det er nok nu.
- Skynd dig, Rowe! - Vi ses snart.
Hyggeligt at møde dig igen.
- Legetøjssoldaterne var fra Walmart. - Hvadbehager?
I min novelle kommer legetøjssoldaterne fra Walmart.
Den handler om en dreng, som begynder at lave numre med sin psykiater.
Sin tidligere psykiater, som han havde som barn.
Det er bare en novelle, Tom. Jeg sender den til dig. Læs den.
- Hvad hedder novellen? - "Turisten."
Men det er jo ikke dig længere, vel? Nej.
Du trykkede jo på aftrækkeren, ikke?
Du dræbte ham næsten. Jeg troede, at du ville gøre det.
Hvad er der?
- Hvad er det, som er så skide morsomt? - Ikke noget. Bare folk som dig.
Det må du undskylde.
Du, jeg skal til lufthavnen.
- Kan jeg give dig et lift? - Ja.
Hvordan har Lauren det? Tog hun ikke med på rejsen?
Nej, hun arbejder.
Er alt vel mellem jer? Hun skal snart føde, ikke?
- Ja, det skal hun. - Hold da op.
Godt. Jeg ved, at I forsøgte længe, og det tog virkelig på hende.
- Tillykke. Jeg er så glad på jeres vegne. - Hvorfra ved du, at min kone er gravid?
- Jeg spurgte, hvor du ved det fra. - Hun ringede til mig, og vi snakkede lidt.
Har hun ikke fortalt det?
Vi har ikke talt i telefon sammen. Jeg så det på Facebook.
Slap af, du er så anspændt.
Det er en dreng, ikke? Har hun ikke lige fået at vide, at det bliver en dreng?
Du skal være far, Tom. Det er fantastisk.
Hvad skal han hedde?
Det behøver du ikke svare på endnu, I har jo tiden for jer.
Jeg må indrømme, at jeg glæder mig til at møde ham.
Oversættelse: Dorte Langberg